%%
%% Autor: Arnošt Komárek
%% Vzorový jednoduchý dokument v LaTeXu
%%
%% =====================================
\documentclass[a4paper, 11pt]{article}

   %%% Užitečné univerzální balíčky
\usepackage[utf8]{inputenc}
\usepackage[czech]{babel}
\usepackage{amsmath, amssymb, amsthm}
\usepackage{graphicx}
%
\usepackage{bm}
\usepackage{calc}
\usepackage{color}
\usepackage{natbib}
%
\usepackage{booktabs}
\usepackage{dcolumn}
%
%\usepackage{listings}
%\usepackage{algpseudocode}
%
\usepackage{fancyvrb}

   %%% Hyperodkazy
\definecolor{red2}{rgb}{0.9333333, 0, 0}
\definecolor{mediumblue}{rgb}{0, 0, 0.8039216}
\definecolor{magenta4}{rgb}{0.545098, 0, 0.545098}
\usepackage[colorlinks, linkcolor=red2, citecolor=mediumblue, urlcolor=magenta4, breaklinks=true]{hyperref}

   %%% Hezčí fonty
\usepackage[lf]{venturis}
\usepackage[T1]{fontenc}

   %%% Nastavení stránky
\setlength{\textwidth}{6.5in}
\setlength{\textheight}{9in}
\setlength{\oddsidemargin}{(\paperwidth - \textwidth)/2 - 1in}
\setlength{\evensidemargin}{(\paperwidth - \textwidth)/2 - 1in}
\setlength{\voffset}{-1in}
\setlength{\parindent}{0pt}
\setlength{\parskip}{1em}

  %%% Vlastní "makra" použitá v textu
\newcommand{\T}[1]{#1^\top}
\newcommand{\R}{\mathbb{R}}
\newcommand{\N}{\mathbb{N}}
\DeclareMathOperator{\E}{\mathbb{E}}
\DeclareMathOperator{\var}{\textsf{var}}
\DeclareMathOperator{\pr}{\textsf{P}}

%%% Vychytávky pro tabulky
\newcommand{\pulrad}[1]{\raisebox{1.5ex}[0pt]{#1}}
\newcommand{\mc}[1]{\multicolumn{1}{c}{#1}}

  %%% Definice prostředí pro sazbu matematických definic, vět apod.
\theoremstyle{plain}
\newtheorem{veta}{Věta}
\newtheorem{lemma}[veta]{Lemma}
\newtheorem{tvrz}[veta]{Tvrzení}
\newtheorem{definice}{Definice}
\newenvironment{dukaz}{\begin{proof}}{\end{proof}}

%%% Prostředí pro sazbu kódu, případně vstupu/výstupu počítačových programů.
\DefineVerbatimEnvironment{code}{Verbatim}{fontsize=\small, frame=single}

%%% Poznámky AK
\definecolor{darkred}{rgb}{0.545098, 0, 0}
\definecolor{deeppink}{rgb}{1, 0.078431, 0.576471}
\newcommand{\poznAK}[1]{\textcolor{deeppink}{\sffamily\bfseries #1}}


  %%% Začátek dokumentu
  %%% ==============================================================================
\begin{document}

  %%% Hlavička
\begin{flushright}
  {\large Arnošt Komárek} \\[0.5ex]
  {\large\bfseries Vzorový dokument v~{\LaTeX}u} \\[0.5ex]
  \today
\end{flushright}
\vspace{-1em}
\rule{\textwidth}{2pt}


  %%% --------------------------------------------
\section{\TeX}
{\TeX} is a~typesetting program which was designed and written by computer scientist and \textit{Stanford University} professor \textsf{\bfseries Donald Knuth} and first released in 1978. The term now refers to the system of extensions -- which includes software programs called {\TeX} engines, sets of {\TeX} macros, and packages which provide extra typesetting functionality -- built around the original {\TeX} language. {\TeX} is a~popular means of typesetting complex mathematical formulae; it has been noted as one of the most sophisticated digital typographical systems.

\begin{flushright}
\url{https://en.wikipedia.org/wiki/TeX}
\end{flushright}


  %%% --------------------------------------------
\section{\LaTeX}
{\LaTeX} is a~software system for typesetting documents. {\LaTeX} markup describes the content and layout of the document, as opposed to the formatted text found in \textsf{WYSIWYG} word processors like \textit{Google Docs, LibreOffice Writer}, and \textit{Microsoft Word}. The writer uses markup tagging conventions to define the general structure of a document, to stylize text throughout a document (such as bold and italics), and to add citations and cross-references. A~{\LaTeX} distribution such as {\TeX} \textit{Live} or \textit{MiK\TeX} is used to produce an output file (such as \texttt{PDF} or \texttt{DVI}) suitable for printing or digital distribution. 

{\LaTeX} was originally written in the early 1980s by \textsf{\bfseries Leslie Lamport} at \textit{SRI International}. The current version is {\LaTeX}2$\varepsilon$, first released in 1994 but incrementally updated starting in 2015. This update policy replaced earlier plans for a separate release of {\LaTeX}3, which had been in development since 1989.

{\LaTeX} was created in the early 1980s by \textsf{Leslie Lamport} when he was working at \textit{Stanford Research Institute (SRI)}. He needed to write {\TeX} macros for his own use and thought that with a little extra effort, he could make a general package usable by others. \textsf{Peter Gordon}, an editor at \textit{Addison-Wesley}, convinced him to write a {\LaTeX} user's manual for publication (\textsf{Lamport} was initially skeptical that anyone would pay money for it); it came out in 1986 and sold hundreds of thousands of copies. Meanwhile, \textsf{Lamport} released versions of his {\LaTeX} macros in 1984 and 1985. On 21 August 1989, at a {\TeX} Users Group (\textit{TUG}) meeting at Stanford, Lamport agreed to turn over maintenance and development of {\LaTeX} to \textsf{\bfseries Frank Mittelbach}. \textsf{Frank Mittelbach}, along with \textsf{Chris Rowley} and \textsf{Rainer Schöpf}, formed the {\LaTeX}3 team; in 1994, they released {\LaTeX}2$\varepsilon$, the current standard version. {\LaTeX}3 has since been cancelled with features intended for that version being back-ported to {\LaTeX}2$\varepsilon$ since 2018.

\begin{flushright}
\url{https://en.wikipedia.org/wiki/LaTeX}
\end{flushright}


  %%% --------------------------------------------
\section{Nápověda k~sazbě bakalářské práce}

Aktuální verzi šablony pro sazbu bakalářské práce najdete v~gitovém repozitáři Martina Mareše (\url{https://gitlab.mff.cuni.cz/teaching/thesis-templates/thesis-cs}). Také se může hodit prohlédnout si další návody udržované stejným autorem (\url{https://mj.ucw.cz/vyuka/bc/}).

    %%% +++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++
\subsection{Úprava práce}
Vlastní text práce je uspořádaný hierarchicky do kapitol a podkapitol, každá kapitola začíná na nové straně. Text je zarovnán do bloku. Nový odstavec se obvykle odděluje malou vertikální mezerou a odsazením prvního řádku. Grafická úprava má být v~celém textu jednotná.

Práce se tiskne na bílý papír formátu A4. Okraje musí ponechat dost místa na vazbu: doporučen je horní, dolní a pravý okraj $25\,\rm mm$, levý okraj $40\,\rm mm$. Číslují se všechny strany kromě obálky a informačních stran na začátku práce; první číslovaná strana bývá obvykle ta s~obsahem.

Písmo se doporučuje dvanáctibodové ($12\,\rm pt$) se standardní vzdáleností mezi řádky (pokud píšete ve Wordu nebo podobném programu, odpovídá tomu řádkování $1{,}5$; v~\TeX{}u není potřeba nic přepínat).

Primárně je doporučován jednostranný tisk (příliš tenkou práci lze obtížně svázat). Delší práce je lepší tisknout oboustranně a přizpůsobit tomu velikosti okrajů: $40\,\rm mm$ má vždy \emph{vnitřní} okraj. Rub titulního listu zůstává nepotištěný.

Zkratky použité v textu musí být vysvětleny vždy u prvního výskytu zkratky (v~závorce nebo v~poznámce pod čarou, jde-li o~složitější vysvětlení pojmu či zkratky). Pokud je zkratek více, připojuje se seznam použitých zkratek, včetně jejich vysvětlení a/nebo odkazů na definici.

Delší převzatý text jiného autora je nutné vymezit uvozovkami nebo jinak vyznačit a~řádně citovat.


    %%% +++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++
\subsection{Jednoduché příklady}
K~různým účelům se hodí různé typy písma. Pro běžný text používáme vzpřímené patkové písmo. Chceme-li nějaký pojem zvýraznit (třeba v~okamžiku definice), používáme obvykle \textit{kurzívu} nebo \textbf{tučné písmo.} Text matematických vět se obvykle tiskne pro zdůraznění \textsl{skloněným (slanted)} písmem; není-li k~dispozici, může být zastoupeno \textit{kurzívou.} Text, který je chápan doslova (například ukázky programů) píšeme \texttt{psacím strojem}. Důležité je být ve volbě písma konzistentní napříč celou prací.

Čísla v~českém textu obvykle sázíme v~matematickém režimu s~desetinnou čárkou:
%%% Bez \usepackage{icomma}:
% $\pi \doteq 3{,}141\,592\,653\,589$.
%%% S \usepackage{icomma}:
$\pi \doteq 3{,}141\,592\,653\,589$. V~matematických textech je často lepší používat desetinnou tečku (pro lepší odlišení od čárky v~roli oddělovače). Nestřídejte však obojí. Numerické výsledky se uvádějí s~přiměřeným počtem desetinných míst.

Mezi číslo a jednotku patří úzká mezera: šířka stránky A4 činí $210\,\rm mm$, což si pamatuje pouze $5\,\%$ autorů. Pokud ale údaj slouží jako přívlastek, mezeru vynecháváme: $25\rm mm$ okraj, $95\%$ interval spolehlivosti.

Rozlišujeme různé druhy pomlček: červeno-černý (krátká pomlčka), strana 16--22 (střední), $45-44$ (matematické minus), a~toto je --- jak se asi dalo čekat --- vložená věta ohraničená dlouhými pomlčkami.

V~českém textu se používají \uv{české} uvozovky, nikoliv ``anglické''.

% V tomto odstavci se vlnka zviditelňuje
{
\def~{{\tt\char126}}
Na některých místech je potřeba zabránit lámání řádku (v~\TeX{}u značíme vlnovkou): u~předložek (neslabičnych, nebo obecně jednopísmenných), vrchol~$v$, před $k$~kroky, a~proto, \dots{} obecně kdekoliv, kde by při rozlomení čtenář \uv{ško\-brt\-nul}.
}


    %%% +++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++
\subsection{Matematické vzorce a výrazy}
Proměnné sázíme kurzívou (to \TeX{} v~matematickém módu dělá sám, ale nezapomínejte na to v~okolním textu a také si matematický mód zapněte). Názvy funkcí sázíme vzpřímeně. Tedy například: $\var(X) = \E X^2 - \bigl(\E X \bigr)^2$.

Zlomky uvnitř odstavce (třeba $\frac{5}{7}$ nebo $\frac{x+y}{2}$) mohou být příliš stísněné, takže je lepší sázet jednoduché zlomky s~lomítkem:
$5/7$, $(x+y)/2$.

Není předepsáno, jakým písmem označovat jednotlivé druhy matematických objektů (matice, vektory, atd.), ale značení pro tentýž druh objektu musí být v~celé práci používáno stejně. Podobně používáte-li více různých typů závorek, je třeba dělat to v~celé práci konzistentně.

Nechť
\begin{displaymath}   
\mathbf{X}
  = \begin{pmatrix}
      \T{\bm x_1} \\
      \vdots \\
      \T{\bm x_n}
    \end{pmatrix}.
\end{displaymath}
Povšimněme si tečky za~maticí. Byť je matematický text vysázen ve~specifickém prostředí, stále je gramaticky součástí věty a~tudíž je zapotřebí neopomenout patřičná interpunkční znaménka. Obecně nechceme sázet vzorce jeden za druhým a raději je propojíme textem.
\poznAK{Pozor na prázdný řádek za vzorcem. Způsobí vytvoření nového odstavce, což často není žádoucí.}

Výrazy, na které chceme později odkazovat, je vhodné očíslovat:
\begin{equation}\label{eq01:Xmat}
\mathbf{X}
  = \begin{pmatrix}
      \T{\bm x_1} \\
      \vdots \\
      \T{\bm x_n}
    \end{pmatrix}.
\end{equation}
Výraz \eqref{eq01:Xmat} definuje matici $\mathbf{X}$. Pro lepší čitelnost a~přehlednost textu je vhodné číslovat pouze ty výrazy, na které se autor někde v~další části textu odkazuje. To jest, nečíslujte automaticky všechny výrazy vysázené některým z~matematických prostředí.

Zarovnání vzorců do několika sloupečků:
\begin{alignat*}{3}
S(t) &= \pr(T > t),    &\qquad t &> 0       &\qquad &\text{ (zprava spojitá),}\\
F(t) &= \pr(T \leq t), &\qquad t &> 0       &\qquad &\text{ (zprava spojitá).}
\end{alignat*}

Dva vzorce se spojovníkem:
\begin{equation}\label{eq01:FS}
\left.
\begin{aligned}
S(t) &= \pr(T > t) \\[1ex]
F(t) &= \pr(T \leq t)
\end{aligned}
\;	% zde pomůže ručně vynechat trochu místa
\right\}
\quad t > 0 \qquad \text{(zprava spojité).}
\end{equation}

Dva centrované nečíslované vzorce:
\begin{gather*}
\bm Y = \mathbf{X}\bm\beta + \bm\varepsilon, \\[1ex]
\mathbf{X} =
  \begin{pmatrix}
    1 & \T{\bm x_1}  \\
    \vdots & \vdots  \\
    1 & \T{\bm x_n}
  \end{pmatrix}.
\end{gather*}
Dva centrované číslované vzorce:
\begin{gather}
\bm Y = \mathbf{X}\bm\beta + \bm\varepsilon, \label{eq02:Y}  \\[1ex]
\mathbf{X} =
  \begin{pmatrix}
    1 & \T{\bm x_1} \label{eq03:X}  \\
    \vdots & \vdots \\
    1 &
    \T{\bm x_n}
  \end{pmatrix}.
\end{gather}

Definice rozdělená na dva případy:
\begin{displaymath}
P_{r-j}=
  \begin{cases}
    0, & \text{je-li $r-j$ liché},\\
    r!\,(-1)^{(r-j)/2}, & \text{je-li $r-j$ sudé}.
  \end{cases}
\end{displaymath}
Všimněte si použití interpunkce v této konstrukci. Čárky a tečky se dávají na místa, kam podle jazykových pravidel patří.

\begin{align}
x & = y_1 - y_2 + y_3 - y_5 + y_8 - \dots = & & \text{z \eqref{eq02:Y}} \nonumber \\
  & = y'\circ y^* = && \text{podle \eqref{eq03:X}} \nonumber \\
  & = y(0) y' && \text {z Axiomu 1.}
\end{align}


Dva zarovnané vzorce nečíslované (povšimněte si větších závorek, aby se do nich vešel vyšší vzorec):
\begin{align*}
L(\bm\theta)    &= \prod_{i=1}^n f_i(y_i;\,\bm\theta), \\
\ell(\bm\theta) &= \log\bigl\{L(\bm\theta)\bigr\} =
                   \sum_{i=1}^n \log\bigl\{f_i(y_i;\,\bm\theta)\bigr\}.
\end{align*}
Dva zarovnané vzorce, první číslovaný:
\begin{align}
L(\bm\theta)    &= \prod_{i=1}^n f_i(y_i;\,\bm\theta), \label{eq01:L} \\
\ell(\bm\theta) &= \log\bigl\{L(\bm\theta)\bigr\} =
                   \sum_{i=1}^n \log\bigl\{f_i(y_i;\,\bm\theta)\bigr\}. \nonumber
\end{align}

Vzorec na dva řádky, první řádek zarovnaný vlevo, druhý vpravo, nečíslovaný:
\begin{multline*}
\ell(\mu,\,\sigma^2) = \log\bigl\{L(\mu,\,\sigma^2)\bigr\} =
     \sum_{i=1}^n \log\bigl\{f_i(y_i;\,\mu,\,\sigma^2)\bigr\} = \\
        = -\,\frac{n}{2}\,\log(2\pi\sigma^2) \,-\,
          \frac{1}{2\sigma^2}\sum_{i=1}^n\,(y_i - \mu)^2.
\end{multline*}

Vzorec na dva řádky, zarovnaný na $=$, číslovaný uprostřed:
\begin{equation}\label{eq01:ell}
\begin{split}
\ell(\mu,\,\sigma^2) &= \log\bigl\{L(\mu,\,\sigma^2)\bigr\}
    = \sum_{i=1}^n \log\bigl\{f(y_i;\,\mu,\,\sigma^2)\bigr\} = \\
   & = -\,\frac{n}{2}\,\log(2\pi\sigma^2) \,-\,
     \frac{1}{2\sigma^2}\sum_{i=1}^n\,(y_i - \mu)^2.
\end{split}
\end{equation}


    %%% +++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++
\subsection{Definice, věty, důkazy, \dots}
Konstrukce typu definice, věta, důkaz, příklad, \dots je vhodné odlišit od okolního textu a~případně též číslovat s~možností použití křížových odkazů. Pro každý typ těchto konstrukcí je vhodné mít v~souboru s~makry (\texttt{makra.tex}), \poznAK{resp. v~hlavičce dokumentu,} nadefinované jedno prostředí, které zajistí jak vizuální odlišení od okolního textu, tak automatické číslování s~možností křížově odkazovat.

\begin{definice}\label{def01:1}
  Nechť náhodné veličiny $X_1,\dots,X_n$ jsou definovány na témž prav\-dě\-po\-dob\-nost\-ním prostoru $(\Omega,\,\mathcal{A},\,\pr)$. Pak vektor $\bm X = \T{(X_1,\dots,X_n)}$ nazveme \emph{náhodným vektorem}.
\end{definice}

\begin{definice}[náhodný vektor]\label{def01:2}
  Nechť náhodné veličiny $X_1,\dots,X_n$ jsou definovány na témž pravděpodobnostním prostoru $(\Omega,\,\mathcal{A},\,\pr)$. Pak vektor $\bm X = \T{(X_1,\dots,X_n)}$ nazveme \emph{náhodným vektorem}.
\end{definice}
Definice~\ref{def01:1} ukazuje použití prostředí pro sazbu definice bez titulku, definice~\ref{def01:2} ukazuje použití prostředí pro sazbu definice s~titulkem.

\begin{veta}\label{veta01:1}
  Náhodný vektor $\bm X$ je měřitelné zobrazení prostoru $(\Omega,\,\mathcal{A},\,\pr)$ do $(\R_n,\,\mathcal{B}_n)$.
\end{veta}

\begin{lemma}[\citet{Andel07}, str. 29]\label{veta01:2}
  Náhodný vektor $\bm X$ je měřitelné zobrazení prostoru $(\Omega,\,\mathcal{A},\,\pr)$ do $(\R_n,\,\mathcal{B}_n)$.
\end{lemma}
\begin{dukaz}
  Jednotlivé kroky důkazu jsou podrobně popsány v~práci \citet[str.~29]{Andel07}.
\end{dukaz}
Věta~\ref{veta01:1} ukazuje použití prostředí pro sazbu matematické věty bez titulku, lemma~\ref{veta01:2} ukazuje použití prostředí pro sazbu matematické věty s~titulkem. Lemmata byla zavedena v~hlavním souboru tak, že sdílejí číslování s~větami.


  %%% --------------------------------------------  
\section{Odkazy na literaturu}
Při zpracování bibliografie (přehledu použitých zdrojů) se řídíme normou ISO 690 a zvyklostmi oboru. V~\LaTeX{}u nám pomohou balíčky \textsf{biblatex}, resp. \textsf{biblatex-iso690}. Zdroje definujeme v~souboru \texttt{Literatura.bib} a pak se na ně v~textu práce odkazujeme pomocí makra \verb|\cite|. Tím vznikne odkaz v~textu a~odpovídající položka v~seznamu literatury.

V~matematickém textu obvykle odkazy sázíme ve tvaru \uv{Jméno autora/autorů (rok vydání)}, \poznAK{případně} \uv{Jméno autora/autorů [číslo odkazu]}. V~českém/slovenském textu je potřeba se navíc vypořádat s~nutností skloňovat jméno autora, respektive přechylovat jméno autorky. K~doplňování jmen se hodí příkazy \verb|\citet|, \verb|\citep| z~balíčku \textsf{natbib}, ale je třeba mít na paměti, že produkují referenci se jménem autora/autorů v~prvním pádě a~jména autorek jsou nepřechýlena.

Jména časopisů lze uvádět zkráceně, ale pouze v~kodifikované podobě. \poznAK{U~matematických prací spíše nepodporováno.}

Při citování je třeba se vyhnout neověřitelným, nedohledatelným a nestálým zdrojům. Doporučuje se pokud možno necitovat osobní sdělení, náhodně nalezené webové stránky, poznámky k přednáškám apod. Citování spolehlivých elektronických zdrojů (maji ISSN nebo DOI) a webových stránek oficiálních instituci je zcela v pořádku. Citujeme-li elektronické zdroje, je třeba uvést URL, na němž se zdroj nachází, a~datum přístupu ke zdroji.

    %%% +++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++
\subsection{Několik ukázek}
\poznAK{Porovnejte rozdíl při použití \texttt{{\textbackslash}citep}/\texttt{{\textbackslash}citet} a~pouhého \texttt{{\textbackslash}cite}.}

Mezi nejvíce citované statistické články patří práce Kaplana a~Meiera a~Coxe \citep{KaplanMeier58, Cox72}. \citet{Student08} napsal článek o~t-testu.

Profesor Anděl je autorem učebnice matematické statistiky \citep{Andel98}. Teorii odhadu se věnuje práce \citet{LehmannCasella98}. V~případě odkazů na specifickou informaci (definice, důkaz, \dots) uvedenou v~knize bývá užitečné uvést specificky číslo kapitoly, číslo věty atp. obsahující požadovanou informaci, např. viz \citet[Věta 4.22]{Andel07}.

Mnoho článků je výsledkem spolupráce celé řady osob. Při odkazování v~textu na článek se třemi autory obvykle při prvním výskytu uvedeme plný seznam: \citet*{DempsterLairdRubin77} představili koncept EM algoritmu. Respektive: Koncept EM algoritmu byl představen v~práci Dempstera, Lairdové a~Rubina~\citep{DempsterLairdRubin77}. Při každém dalším výskytu již používáme zkrácenou verzi: \citet{DempsterLairdRubin77} nabízejí též několik příkladů použití EM algoritmu. Respektive: Několik příkladů použití EM algoritmu lze nalézt též v~práci Dempstera a~kol.~\citep{DempsterLairdRubin77}.

U~článku s~více než třemi autory odkazujeme vždy zkrácenou formou: První výsledky projektu ACCEPT jsou uvedeny v~práci Genbergové a~kol.~\citep{Genberget08}. V~textu \emph{nenapíšeme:} První výsledky projektu ACCEPT jsou uvedeny v~práci \citet*{Genberget08}.


  %%% --------------------------------------------  
\section{Tabulky, obrázky, programy}
Používání tabulek a grafů \poznAK{(obrázků)} v~odborném textu má některá společná pravidla a~některá specifická. Tabulky a~grafy neuvádíme přímo do textu, ale umístíme je buď na samostatné stránky nebo na vyhrazené místo v~horní nebo dolní části běžných stránek. \LaTeX\ se o~umístění plovoucích grafů a tabulek postará automaticky.

Každý graf a~tabulku očíslujeme a~umístíme pod ně \poznAK{(nad ně)} legendu. Legenda má popisovat obsah grafu či tabulky tak podrobně, aby jim čtenář rozuměl bez důkladného studování textu práce.

Na každou tabulku a~graf musí být v~textu odkaz pomocí jejich čísla. Na příslušném místě textu pak shrneme ty nejdůležitější závěry, které lze z~tabulky či grafu učinit. Text by měl být čitelný a srozumitelný i~bez prohlížení tabulek a grafů a~tabulky a grafy by měly být srozumitelné i~bez podrobné četby textu.

Na tabulky a grafy odkazujeme pokud možno nepřímo v~průběhu běžného toku textu; místo \emph{\uv{Tabulka~\ref{tab03:Nejaka} ukazuje, že muži jsou v~průměru o~$9,9\,\rm kg$ těžší než ženy}} raději napíšeme \emph{\uv{Muži jsou o~$9,9\,\rm kg$ těžší než ženy (viz Tabulka~\ref{tab03:Nejaka})}}.


    %%% +++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++
\subsection{Tabulky}
\poznAK{AK má raději tabulky na horním okraji stránky a~popisek tabulky nad ní.}

\begin{table}[t!]
\centering
%%% Tabulka používá následující balíčky:
%%%   - booktabs (\toprule, \midrule, \bottomrule)
%%%   - dcolumn (typ sloupce D: vycentrovaná čísla zarovnaná na desetinnou čárku
%%%     Všimněte si, že ve zdrojovém kódu jsou desetinné tečky, ale tisknou se čárky.
%%% Dále používáme příkazy \pulrad a \mc definované v makra.tex
\caption{Maximálně věrohodné odhady v~modelu M.}\label{tab03:Nejaka}
\medskip
\begin{tabular}{l@{\hspace{1.5cm}}D{.}{,}{3.2}D{.}{,}{1.2}D{.}{,}{2.3}}
\toprule
 & \mc{} & \mc{\textbf{Směrod.}} & \mc{} \\
\pulrad{\textbf{Efekt}} & \mc{\pulrad{\textbf{Odhad}}} & \mc{\textbf{chyba}$^a$} &
\mc{\pulrad{\textbf{P-hodnota}}} \\
\midrule
Abs. člen     & -10.01 & 1.01 & \mc{---} \\
Pohlaví (muž) & 9.89   & 5.98 & 0.098 \\
Výška (cm)    & 0.78   & 0.12 & <\!0.001 \\
\bottomrule
\multicolumn{4}{l}{\footnotesize \textit{Pozn:}
$^a$ Směrodatná chyba odhadu metodou Monte Carlo.}
\end{tabular}
\end{table}

U~\textbf{tabulek} se doporučuje dodržovat následující pravidla:

\begin{itemize} \itemsep=0.5ex 
\item Vyhýbat se svislým linkám. Silnějšími vodorovnými linkami   oddělit tabulku od okolního textu včetně legendy, slabšími vodorovnými linkami oddělovat záhlaví sloupců od těla tabulky a~jednotlivé části tabulky mezi sebou. V~{\LaTeX}u tuto podobu tabulek implementuje balík \texttt{booktabs}. Chceme-li výrazněji oddělit některé sloupce od jiných, vložíme mezi ně větší mezeru.
\item Neměnit typ, formát a význam obsahu políček v~tomtéž sloupci (není dobré do téhož sloupce zapisovat tu průměr, onde procenta).
\item Neopakovat tentýž obsah políček mnohokrát za sebou. Máme-li sloupec \textit{Rozptyl}, který v~prvních deseti řádcích obsahuje hodnotu $0{,}5$ a v~druhých deseti řádcích hodnotu $1{,}5$, pak tento sloupec raději zrušíme a~vyřešíme to jinak. Například můžeme tabulku rozdělit na dvě nebo do ní vložit popisné řádky, které informují o~nějaké proměnné hodnotě opakující se v~následujícím oddíle tabulky (např. \emph{\uv{Rozptyl${}=0{,}5$}} a níže \emph{\uv{Rozptyl${} = 1{,}5$}}).
\item Čísla v~tabulce zarovnávat na desetinnou čárku (tečku).
\item V~tabulce je někdy potřebné používat zkratky, které se jinde nevyskytují. Tyto zkratky můžeme vysvětlit v~legendě nebo v~poznámkách pod tabulkou. Poznámky pod tabulkou můžeme využít i k~podrobnějšímu vysvětlení významu  některých sloupců nebo hodnot.
\end{itemize}

\begin{figure}[b!]\centering
\includegraphics[height=140mm]{img/ukazka-obr01}
% Příponu není potřeba explicitně uvádět, pdflatex automaticky hledá pdf.
% Rozměry také není nutné uvádět.
\caption{Náhodný výběr z~rozdělení $\mathcal{N}_2(\boldsymbol{0},\,I)$.}
\label{obr03:Nvyber}
\end{figure}


   %%% +++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++
\subsection{Obrázky}
Dodejme ještě několik rad týkajících se obrázků a grafů.

\begin{itemize}\itemsep=0.5ex
\item Graf by měl být vytvořen ve velikosti, v~níž bude použit v~práci. Zmenšení příliš velkého grafu vede ke špatné čitelnosti popisků.
\item Osy grafu musí být řádně popsány ve stejném jazyce, v~jakém je psána práce (absenci diakritiky lze tolerovat). Kreslíme-li graf hmotnosti proti výšce, nenecháme na nich popisky \texttt{ht} a~\texttt{wt}, ale osy popíšeme \emph{Výška [cm]} a~\emph{Hmotnost [kg]}. Kreslíme-li graf funkce $h(x)$, popíšeme osy $x$ a $h(x)$. Každá osa musí mít jasně určenou škálu.
\item Chceme-li na dvourozměrném grafu vyznačit velké množství bodů, dáme pozor, aby se neslily do jednolité černé tmy. Je-li bodů mnoho, zmenšíme velikost symbolu, kterým je vykreslujeme, anebo vybereme jen malou část bodů, kterou do grafu zaneseme. Grafy, které obsahují tisíce bodů, dělají problémy hlavně v~elektronických dokumentech, protože výrazně zvětšují velikost souborů.
\item Budeme-li práci tisknout černobíle, vyhneme se používání barev. Čáry roz\-li\-šu\-je\-me typem (plná, tečkovaná, čerchovaná,\ldots), plochy dostatečně roz\-díl\-ný\-mi intensitami šedé nebo šrafováním. Význam jednotlivých typů čar a~ploch vysvětlíme buď v~textové legendě ke grafu anebo v~grafické legendě, která je přímo součástí obrázku.
\item Vyhýbejte se bitmapovým obrázkům o~nízkém rozlišení a~zejména \texttt{JPEG}ům (zuby a kompresní artefakty nevypadají na papíře pěkně). Lepší je vytvářet obrázky vektorově a~vložit do textu jako \texttt{PDF}.
\end{itemize}

\poznAK{Co to jsou plovoucí prostředí a~jejich umístění v~rámci zdrojového souboru. Argumenty \texttt{width} a~\texttt{height} u~příkazu \texttt{{\textbackslash}includegraphics}.}

\begin{figure}[b!]\centering
\includegraphics[height=140mm]{img/ukazka-obr02}
\caption{Hustoty několika normálních rozdělení.}
\label{obr03:Nhust}
\end{figure}

\begin{figure}[p!]\centering
\includegraphics[width=140mm]{img/ukazka-obr03}
\caption{Hustoty několika normálních rozdělení.}
\label{obr03:Nhust:podruhe}
\end{figure}


    %%% +++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++
\subsection{Programy}
Algoritmy, výpisy programů a popis interakce s~programy je vhodné odlišit od ostatního textu. Pro programy se hodí prostředí \texttt{lstlisting} z~\LaTeX{}ového balíčku \texttt{listings}, které umí i~syntakticky zvýrazňovat běžné programovací jazyky. Většinou ho chceme obalit prostředím \texttt{listing}, čímž z~něj uděláme plovoucí objekt s~popiskem (více viz šablona).

Další možností je použití {\LaTeX}o\-vé\-ho balíčku \texttt{fancyvrb} (fancy verbatim), pomocí něhož je v~souboru \texttt{makra.tex} nadefinováno prostředí \texttt{code}. Pomocí něho lze vytvořit např. následující ukázky.

V~základním nastavení dostaneme:
\begin{code}
> mean(x)
[1] 158.90
> objekt$prumer
[1] 158.90
\end{code}
%$
Můžeme si říci o~menší písmo:
\begin{code}[fontsize=\footnotesize]
> mean(x)
[1] 158.90
> objekt$prumer
[1] 158.90
\end{code}
%$
Nebo vypnout rámeček:
\begin{code}[frame=none]
> mean(x)
[1] 158.90
> objekt$prumer
[1] 158.90
\end{code}
%$
Případně si říci o~užší rámeček:
\begin{code}[xrightmargin=20em]
> mean(x)
[1] 158.90
> objekt$prumer
[1] 158.90
\end{code}
%$


  %%% --------------------------------------------  
\section{Formát PDF/A}
Opatření rektora č. 13/2017 určuje, že elektronická podoba závěrečných prací musí být odevzdávána ve formátu \texttt{PDF/A} úrovně 1a nebo 2u. To jsou profily formátu \texttt{PDF} určující, jaké vlastnosti \texttt{PDF} je povoleno používat, aby byly dokumenty vhodné k~dlouhodobé archivaci a dalšímu automatickému zpracování. Dále se budeme zabývat úrovní 2u, kterou sázíme \TeX{}em.

Mezi nejdůležitější požadavky \texttt{PDF/A-2u} patří:

\begin{itemize}\itemsep=0.5ex
\item Všechny fonty musí být zabudovány uvnitř dokumentu. Nejsou přípustné odkazy na externí fonty (ani na \uv{systémové}, jako je \textsf{Helvetica} nebo \textsf{Times}).

\item Fonty musí obsahovat tabulku ToUnicode, která definuje převod z~kódování znaků použitého uvnitř fontu do Unicode. Díky tomu je možné z~dokumentu spolehlivě extrahovat text.

\item Dokument musí obsahovat metadata ve formátu \texttt{XMP} a je-li barevný, pak také formální specifikaci barevného prostoru.
\end{itemize}

Šablona pro sazbu bakalářské práce používá balíček {\tt pdfx}, který umí \LaTeX{} nastavit tak, aby požadavky \texttt{PDF/A} splňoval. Metadata v~\texttt{XMP} se generují automaticky podle informací v~souboru {\tt prace.xmpdata} (na vygenerovaný soubor se můžete podívat v~{\tt pdfa.xmpi}).

Validitu \texttt{PDF/A} můžete zkontrolovat pomocí nástroje VeraPDF, který je k~dispozici na \url{http://verapdf.org/}.

Pokud soubor nebude validní, mezi obvyklé příčiny patří používání méně obvyklých fontů (které se vkládají pouze v~bitmapové podobě a/nebo bez unicodových tabulek) a vkládání obrázků v~\texttt{PDF}, které samy o~sobě standard \texttt{PDF/A} nesplňují.

Další postřehy o~práci s~\texttt{PDF/A} najdete na \url{http://mj.ucw.cz/vyuka/bc/pdfaq.html}.


  %%% --------------------------------------------  
  %%% Odkazy na literaturu
\bibliographystyle{czplainnat}    %% Autor (rok) s českými spojkami, potřeba mít ve stejném adresáři soubor czplainnat.bst
% \bibliographystyle{plainnat}    %% Autor (rok) s anglickými spojkami
% \bibliographystyle{unsrt}       %% [číslo]
\bibliography{Literatura}


\end{document}
